Jeg er Ken Annakin, som var heldig nok
til å regissere denne filmen for Walt Disney,
og å få være med da han skapte den typen historie
ROBINSON I S YDHAVET
som skulle bli populær hos familier.
Mitt navn er Kevin Corcoran.
Jeg spilte Francis i en film som het Robinson i Sydhavet.
Jeg er her for å snakke med dere om den.
Dette er Jim MacArthur som spilte Fritz.
Jeg var den eldste sønnen i filmen.
Når man sitter her 40 år senere, er det vanskelig å forestille seg at vi var der.
Seks måneder på den øya.
Øya Tobago.
Vi hadde det vidunderlig. Vi jobbet hardt, men det var gøy.
Det er så godt å se Tommy igjen.
Det samme, mine herrer. Det er fantastisk å være her.
For meg føles det som det var i forrige uke.
Jeg vet det ikke var i forrige uke, men det føles slik.
Dette er en av yndlingssekvensene mine i filmen.
Stormen. Jeg synes den er super.
Den setter stemningen.
Det er tydeligvis modellarbeid i den delen av filmen.
Jeg ser på skjermen navnet Peter Ellenshaw.
Han er fyren som malte alle tingene som egentlig ikke eksisterte.
Bakgrunnsmalingen. Han jobbet mye for Walt.
Han var litt av et geni.
Filmet ble laget
både i Pinewood Studios i England
og på en øy som heter Tobago i britisk Vest-lndia.
Dette er et sett som ble laget i havet,
på Tobago.
Jeg tror området het Belle Gardens.
Dette er havet utenfor Belle Gardens.
Tobago er utenfor Trinidad-kysten.
På den tiden var det i gokk.
Interiøret du ser her
er laget i Pinewood Studios
rett utenfor London.
Dette er miniatyrmodeller av skipsvraket.
Dette ble laget av den utmerkede spesialeffekt-avdelingen
ved Walt Disney Productions.
Denne modellen var fra Peter Ellenshaw
og gutta fra optisk.
Alle de mekaniske effektene ble laget av Danny Lee,
som laget dem personlig. Han var effektmannen på settet.
Han ble senere sjef for avdelingen for mekaniske effekter
ved Walt Disney Productions og vant en Oscar.
Her er James MacArthur, som var i mange filmer av Disney.
Tommy Kirk, som jeg jobbet med mange ganger ved Disney.
Dorothy McGuire, en glimrende skuespillerinne,
som jeg spilte i minst to filmer med, denne og Old Yeller klarer alt.
Dette settet, med alle studio-greiene, ble laget på Tobago
i studioet vi laget der av bølgeblikk.
Vi brukte aldri et anerkjent studio.
Som betydde at vi var på Tobago i åtte måneder.
Vi vekslet mellom eksteriørscener
og, hvis været ble rart, gikk vi inn i studio.
Dette settet ble bygget på klippene, ute i havet.
Hvis du kunne sett under dette skipet,
det var laget av metall-superstruktur
som var boltet fast i klippene for å holde skipet på plass
da tidevannet kom inn.
Vi gikk ut midt på dagen
og filmet alle sekvensene slik, ute i vannet.
Vi måtte være forsiktige
da tidevannet kom, eller bølgene var høye,
fordi bølgene kom rett inn i settet.
Jeg sto på stranden en dag da vi ikke gjorde dette,
og så bølgene komme over skipsmasten.
Det var risikabelt, og du måtte være forsiktig da du gjorde det.
Alt måtte være godt planlagt av Ken Annakin og folkene hans.
Vi tok med alle slags dyr til Tobago.
Jeg husker at det var en artikkel i LA Times
"Annakins ark drar til Tobago."
Jeg hørte at Walt, da han leste den, sa
"Hva mener de? Hvem betaler?"
Der er 'en av hundene. Vi hadde to.
Vi hadde åtte forskjellige hunder, alle så like ut.
'En kunne jakte, 'en kunne takle en tiger.
'En var en god svømmer. Den andre fulgte etter.
Det var nødvendig i scenene som kommer.
Med denne kan jeg finne ut hvor vi er.
OK, ta den med.
Jeg vil ikke høres dum ut, men hva skjedde med crewet?
- Forlot de oss? - De forlot skipet.
Du hadde blitt angrepet av et sjørøverskip.
Det stemmer.
Sjørøverskipet hadde enten tatt folk av,
eller så hadde alle hoppet av for å unnslippe sjørøverne.
Etterlate oss for å dø.
De visste ikke hvor geniale dere var.
De visste ikke at vi hadde Walt Disney.
Walt kom aldri til dette innspillingsstedet.
Vi pleide å sende opptakene tilbake, og han så på dem.
Antakeligvis var han ganske fornøyd.
Når moren din og brødrene dine er trygge,
kan vi snakke om dyrene.
Typisk "far og eldre sønn"-forhold.
Bestemt, men vennlig.
Jim jobber hardt. Tommy er i bakgrunnen.
Gir moralsk støtte.
Noe du er flink til, husker jeg.
Dorothy var vidunderlig.
Hun hadde godt rykte på seg,
men hadde aldri vært i utlandet.
Hun elsket å være i en realistisk setting som dette,
og var klar for å prøve alt.
Ingen tvil der.
Dette var en meget vanskelig sekvens å filme.
Vi måtte dra frem og tilbake til stranden på de flåtene.
Du kan se at vi var i havet.
Det er vanskelig å jobbe i vann.
Det er tungt og risikabelt samtidig.
Du måtte være forsiktig, fordi der vi var,
kunne været forandre seg raskt.
Ting 'en dag kunne være annerledes da du kom tilbake
neste dag.
Vannhøyden på skipet kunne endres med 2,5 meter
hvis tidevannet var annerledes neste dag.
Her får vi nok hjelp av Danny Lee
under vann med en kabel.
Strømmene lot ikke flåten
gå dit vi ville ha den.
Dette er en veldig realistisk scene.
I dag ville vi gjort det med stuntmenn og digitale ting.
Her er dere, i hard sjø,
med hunder som faktisk svømmer mot dere.
Det er virkelig og ser virkelig ut.
Hemmeligheten, selvsagt, er
at flåten var festet med tau under,
så vi hadde den under kontroll.
Alle hadde en stunt-svømmer,
dersom du falt uti vannet,
kom de og reddet deg.
Men jeg husker at du, Tommy,
var litt bekymret en stund.
Jeg var bekymret mange ganger.
Jeg sa "Bare fortsett litt lenger."
Danny hadde alle mulige hjelpere.
Han hadde et flott crew med andre effekt-folk og så videre,
så de gjorde alt mulig.
Selv da var det vanskelig å utføre.
Det er en av de vanskeligste måtene å lage film på.
Da de filmet Haisommer
minnet det dem om hvor vanskelig det kan være.
Det er vanskelig å holde tidsplanen.
Man går utover tidsplanen så lett,
fordi naturen påvirker innspillingen.
Denne filmen hadde så mange sekvenser som var vanskelige å filme.
Det var en utrolig oppgave å få den ferdig.
'En av de hundene var en god svømmer.
Vi valgte en annen som likte den hunden,
som var forberedt på å gjøre alt han gjorde.
De hundene ble bare brukt i vannscenene.
Men hundene var helt identiske.
Man så aldri når de byttet om.
Jeg husker at en av dem het Bascombe.
Vi pleide å tenke at han var som en fyr som røkte pipe.
Karakter-hunden.
Da vi ville at hunden skulle være tiltalende,
brukte vi Bascombe.
Her er vi, på vei mot land.
Hunder først.
Det var ikke spesielt kaldt. Vi var nærme ekvator.
Været var varmt og tropisk. Vannet var ikke kaldt.
Min hvis du var dykker, i vannet i timevis,
ble det kaldt for dem.
120 år sier de at den var.
Vi tok den med fra dyrehagen i LA.
Så på fargekvaliteten. Den blekner ikke.
Det ser like nytt ut i dag.
I originalboken sto det at de var protestanter
fra Sveits
på flukt fra etterfølgelse.
Derfor var de en religiøs familie.
Det var sannsynlig at dette var det de ville ha gjort.
Det viste at de var en respektabel familie.
Ken Annakin er strålende. Han er det jeg kaller en historieforteller.
Min erfaring fra filmbransjen
er at store regissører er historiefortellere.
De har vanligvis 'en ting felles, har jeg merket.
Når de snakker til deg,
brenner de for det de skal gjøre.
Du føler at de lysner opp.
Du vet at de vil lage en interessant film.
Ken har det.
Her kommer vi til en viktig karakter i filmen.
Tigeren.
Veldig skummel.
Veldig virkelig.
Selvsagt var han virkelig.
Da vi skrev på manuset,
sa Walt at en tiger hadde vært en flott trussel på øya.
Jeg hadde jobbet i Sør-Afrika.
Jeg hadde jobbet med en løve.
Jeg kjente til vanskelighetene vi hadde med den.
Walt sa "Jeg vil ha en tiger, men Ken er redd for tigere."
Men, selvsagt, når du motsa Walt slik,
sørget du for at det ville forbli i filmen.
Jeg husker at Dorothy var som de fleste damer,
ganske pysete med insekter og firfisler.
Ikke rart at hun var redd.
- Han ser redd ut. - Han ser ut som en komodo.
Komodo-drage.
Du hadde jobbet med Dorothy på Old Yeller klarer alt.
Du brukte mange dyr der.
Slanger. Insekter.
- Ulver. Bjørner. - Herregud.
Vi hadde kikket på Jamaica. Vi hadde kikket på Trinidad
for å finne en perfekt øy hvor vi kunne bygge et trehytte.
Da vi lette etter innspillingssteder,
var det festivaltid på Trinidad.
Noen sa "Dra og se på den lille øya
som bare ligger 20 minutter nord for Trinidad."
"Jeg tror den skal være Robinson Crusoes øy."
Det var et Robinson Crusoe-vertshus på øya som vi brukte.
Den var veldig vakker. Den var 20 kilometer lang.
Kysten var forskjellig på hver side.
Nordsiden var forskjellig fra sørsiden,
som vi jobbet mye på.
Husker dere at vi hadde seksdagers-uke der?
Minst!
Men på søndager koste vi oss
på denne nydelige øya.
Jeg hadde vokst opp i Østen.
Jeg hadde vært i Vest-lndia.
Å dra ned og bo på en øy i noen måneder
var en utrolig opplevelse.
Vi hadde sove-nett på grunn av vampyrflaggermus.
For ikke å snakke om mygg. De var i Tommys hus.
Tommy klaget alltid over insekter.
Insektbitt.
De ble værende i årevis på meg.
Virkelig?
Jeg hadde arr etter infiserte, usynlige mygger.
- Små, svarte bite-fluer. - Du milde.
De likte meg av en eller annen grunn.
Selvsagt reagerer de forskjellig på forskjellig hud.
Jeg husker forskjellige ganger vi var der.
Sandkrabbene kom ut og danset, nesten.
Det var veldig usunt. De spiste dem jevnlig.
Jeg tror alle spiste litt geit.
Muligens hund, også. Jeg er ikke sikker.
I de stuingene visste du aldri hva du fikk.
Heldigvis var kona mi med, og hun var en god kokk.
Jeg er sikker på at vi aldri spiste hund.
Det er sant, du visste aldri hva de...
Markedet i Scarborough, hvis du husker...
Det gjør jeg.
...fluer over hele...
Kona mi gikk ned til markedet og sa
"Jeg vil ha litt biff." Den henger fra en krok.
De skjærte av en bit som falt på gulvet,
som ikke hadde blitt vasket siden forrige århundre,
og omtrent 600 fluer hopper på den før du kan pakke den inn.
Da du kom hjem, la du den i vann.
Du måtte behandle kjøttet før det var spiselig.
Vi pleide å legge det i eddik.
Jeg var en godtroende sjel.
Jeg spiste hva kommisæren ga meg hver dag.
Det var hund.
Og det sier du nå.
Her er dere på vei tilbake til vraket,
for å redde masse husdyr fra skipet.
Du gjør en tapper innsats for å redde så mange du kan.
Vi måtte feste tønner under sauene og grisene.
For å få dem til å flyte.
De veltet over, og noen måtte dra dem opp igjen.
Dette var ekte. Vi prøvde å bryte med en gris.
Hold fast.
Hun forstår ikke sitt eget beste!
- En skute! - Hva?
Mens de var på skipet, så de plutselig et annet skip
som de trodde de kunne flykte på.
Men så ser de, når det kommer nærmere,
at det er sjørøverskipet som fikk dem i trøbbel i utgangspunktet.
Så de prøver å gjemme seg.
Skipet var en lekter,
hvor kulissemakerne laget strukturen for seilskipet
over den mekaniske lekteren.
Da den kom, dro alle på piknik på den.
Husker du?
Jeg husker ikke det. Er det ikke grusomt?
Kanskje du var for opptatt med andre ting.
Ja, jeg fridykket for første gang.
Dette var en film hvor du måtte være i så god form som mulig.
Veldig aktiv.
Skipet forsvinner, så de behøver ikke å bruke kanonen.
Sessue Hayakawa.
En veldig kjent skuespiller fra stumfilmtiden.
Japansk, men snakker veldig forståelig engelsk.
Jeg tror han hadde vunnet en Oscar
for Broen over Kwai.
Ja, jeg tror han hadde det, hvor han spilte en helt annerledes rolle.
- Her er jeg. - Den ser gummiaktig ut.
Det var kulisseavdelingens beste.
Stuer ned kruttet for å avfyre kanonen.
Bra at jeg ikke ble sprengt i lufta.
Du får det til å se tungt ut.
Jeg tror den var tung.
De drar.
Du hadde flaks for at de dro.
De var faktisk grusomme folk, sjørøverne.
De var døden på vann.
Bortsett fra Sessue, hadde vi omtrent 20 engelske stuntmenn
som sminket seg akkurat som dere.
Du hadde ikke mye sminke,
men du hadde med sminkeavdelingen å gjøre.
Lhvertfall for å holde håret ditt på plass.
De var grusomme folk i virkeligheten, sjørøverne i Karibia.
Så klart. Karibia var fullt av sjørøvere.
Du har ordnet esker og flåter til dyrene.
Der er en ponni.
- Der er en gris. - Det er et fabelaktig bilde.
Jeg vet ikke om du husker det.
Sekvensen vi ser på, tok to uker å filme.
Jeg husker det.
Fordi vi måtte få dyrene inn i bildet,
uten at de veltet.
Det var en av de vanskeligste sekvensene.
Jeg hadde gitt opp, hadde jeg ikke jobbet for Walt
som ville sagt "Jeg ga dere pengene til å gjøre det."
De var sykepleierhaier.
De ble holdt i et bur til vi hadde bruk for dem.
Haiene i denne delen av verden
var egentlig ikke farlige.
Jeg husker i en scene de filmet i en tank,
hvor en av assistentene hoppet i bassenget og dyttet den.
Jeg visste ikke det. Herregud.
Jeg dykket. Jeg ble ikke plaget av noe.
Se opp, der er en til.
En liten interessant sidehistorie til alle dyrene,
som denne havskilpadden.
Mens vi filmet på øya hadde vi
en liten leir hvor vi holdt alle dyrene.
Gå gjennom filmen. Det er 100 forskjellige dyr
som ble brukt for å lage filmen.
Fra denne skilpadden til firfisler til anakondaer,
til elefanter og tigere.
Esler og griser.
Vi hadde hyener. Masse forskjellige dyr.
Leiren var en liten dyrehage.
Det var en av de beste samlingene av dyr noe sted.
Og her var den i denne jungelen uten at noen så den.
Francis, se om du finner...
Hvor er du?
Det må ha hatt litt av en innvirkning på livet ditt, Tommy,
tingene du lærte og tingene som virket normale.
Hvor er Francis? Finn ham.
Bare vent litt, så skal du få noen sukkerrør.
Dette er en venn av meg, Rocky.
Han var en elefantunge som jeg ble ganske godt kjent med.
Jeg var mye sammen med ham, under ham, nær ham.
Vi kalte ham Rocky fordi han vugget hele tiden,
så det navnet ble værende hos ham.
Han var en fin liten fyr.
Han gjorde aldri noe galt.
Jeg likte ham veldig godt.
Her er tigeren igjen.
Rocky var veldig aktiv. Han kunne ikke være rolig.
Se på ham i denne filmen.
Du vil ikke se at han slutter å bevege seg.
Han beveget seg hele tiden.
Han vugget frem og tilbake, alltid i bevegelse.
Men en veldig vennlig fyr.
Da vi diskuterte hvordan manuset skulle skrives,
hadde Walt sagt "Dere kan ha alle slags dyr på øya."
Jeg tror vi sa "Hvordan kan det være mulig?"
Han sa "Vi kan si at det var en bro
fra fastlandet."
Ingen vil lure på nøyaktig hvor...
Hvis dere er flinke med bruken av dyrene,
vil man akseptere dem, og det ble de, selvsagt.
Flott. Flott tiger-opptak.
Det er skremmende.
Det stemmer.
Han er godt trent, denne tigeren.
Kom deg vekk!
Moochie er ikke redd ham.
Francis.
Flott bevegelses-opptak.
Francis, hvor er du?
Kom deg vekk fra elefanten min! Han er min elefant.
Hundene jaget faktisk tigeren.
Hunden var en ekte jeger.
Den hadde jaget fjell-tigere.
Men tigeren, på disse opptakene,
der får de kontakt med den.
Det var noe Walt krevde.
Han sa "Uansett hvordan dere gjør det,
jeg vil at de hundene skal røre ved tigeren
og slå den i bakken."
Det var ikke lett overhodet.
Det er utrolig at dere klarte det.
Vi hadde flinke dressører og hadde mye tålmodighet.
Det er en scene hvor det ikke er en ekte tiger.
Men de oppnådde kontakt, og gjorde det som var farlig.
Kom igjen, Rocky. Sett i gang.
Her bygger de trehytta.
Dette var en grunn til at vi valgte øya.
Vi fant et kapoktre som hadde stått der i årevis,
og innbydde til å lage en plattform i det.
Du ser hele byggingen av det.
Da vi ankom, var trehytta ny.
Tommy og jeg var ganske unge.
Det lokket seg til oss "Hei, la oss løpe opp, svinge oss i det!"
Hele denne filmen var som å dra til gutte-himmelen.
Trehytta var en veldig interessant ting.
Walt Disney var involvert i det med kulisseavdelingen.
En gang filmet jeg en scene veldig nærme trehytta.
Walt var på besøk.
Walt var ved trehytta, så på ting og fiklet med ting.
Jeg lurte på hva han gjorde.
Jeg merket meg at han hadde en fyr fra kulisseavdelingen.
Han kom over og viste frem ting.
Han hadde rørt sammen noe, noe Rube Goldberg-aktig,
du ser det snart,
et vannhjul som leder vann via bambus.
Det fylte regnbøtten.
Det kom fra Walts pusling og leking.
Han hadde en barnslig evne til å leke med ting.
Da han var ferdig,
kom det noe utrolig ut fra ideen hans.
Det var garn under golvene...
Gulvene i trehytta var laget av lukedeksler.
Huset var bygget av ting fra skipsvraket.
Det var fullstendig kopiert.
Det var veldig lite som ikke kunne ha kommet fra skipet.
De bygget det fra skipet.
De hadde satt opp rekkverker.
Du ser oss. Vi var der oppe og jobbet.
Det ble laget med omhu.
Mange ganger når du ser oss der oppe,
brukte vi sikkerhetsseler når vi kunne.
Når vi ikke kunne, var det folk der
som fulgte med på oss.
I de videre scenene når det kunne ses,
var vi forsiktige, og gjorde det vi måtte for å få det til å skje.
Vi visste det var den typen film.
Vi var en skipbrudden familie på en øy,
og ville gå gjennom det de gjorde.
Her er flere av dyrene fra leiren.
Vi hadde apekatter, hyener, alle slags dyr der.
Jeg dro dit på fridager.
Jeg snek meg ut, og gikk til leiren.
Jeg gikk og så på dyrene og lekte med dem.
De som ikke bet.
Her er scenen jeg svingte meg.
Jeg hadde sikkerhetssele på meg der.
Danny Lee tok en metallkabel og tvinnet i tauet
for å lage det sterkere så det ikke skulle slite slik at jeg falt.
Vi brukte alltid stuntmenn i scener
hvor det ikke var nærbilder.
Mange ganger var dobbeltgjengeren min en liten voksen person.
De brukte dem i vide vinkler
hvor det var farlig, og jeg ikke måtte gjøre det selv.
Noen ganger var det umulig for meg å bruke en dobbeltgjenger,
fordi de ville bli gjenkjent.
Da måtte vi gjøre ting selv.
Det var alltid mye planlegging.
Det ble mindre farlig på den måten.
Billy Curtis var dobbeltgjengeren min flere ganger.
Det var morsomt. Han brukte samme kostyme som meg.
Han var omtrent på min størrelse.
Folk kom bort til ham bakfra og snakket med ham.
Han likte en Havana-sigar, og hadde vanligvis en i munnen.
Når han snudde seg, så man at det ikke var meg.
Sminkeavdelingen var smarte.
De laget solkrem slik at du var beskyttet.
De pleide å legge noe på.
Du var mye ute i solen.
Noen folk led mer enn andre.
Kameramannen Harry Waxman fikk føttene sine ordentlig brent.
Han var irritert på at vi gikk rundt.
Etterhvert, jeg husker...
Det var eneste gangen jeg hadde et crew som var delt.
Da julen kom, og vi ikke var ferdige
fordi han var så kraftig forbrent,
prøvde han å si at det vi gjorde var umulig.
Den var ikke lett, denne filmen.
Alt med den.
Her er trehytta med alle deler.
Dette ble funnet opp av en tegner Walt ga meg,
en mann som het John Jensen.
Han lever fremdeles. En av de store, kreative tegnerne.
Vi skisserte en sekvens.
Han designet alle ting som kunne bli brukt.
Hjulet... Disse ble bygget inn i Disneyland.
Kopiert i Disneyland.
Men de funket.
Jimmy er heldig nok til å få et kyss av mammaen sin.
Hun kysset meg også!
Hvis ikke, hadde det blitt problemer.
Jeg er andre. Jeg vil gå etter mor.
Den første ervervelsen.
Det tillater mamma og pappa å gå sammen.
Det er en vidunderlig kreasjon.
Dette ble bygget i trehytta. Det var ikke i studio overhodet.
Dette er en del av det.
Tenk på folk som alltid har bodd i en by og ser denne filmen.
Den har vært grunnen til at mange trehytter har blitt laget.
Når unger ser dette, vil de ha noe lignende.
Noe av interiøret du vil se...
Det er en sekvens hvor vi synger sanger ved et orgel...
De ble laget på det de kalte en lydscene.
Det var ikke en ordentlig lydscene.
Det var i en bygning, et annet sted.
Vi var på samme nivå på en scene for å filme dette.
Det ville vært upraktisk å ta crewet opp i trærne,
og gjøre mer enn du måtte der.
Dekoratørene på disse settene
hadde studert hva som kunne bygges i en ørken...
av folk som hadde utstyret vi visste at de hadde.
Men de er ganske ambisiøse alle sammen.
De var et godt eksempel
til enhver film på en øde øy på hva du kan gjøre.
Selvsagt, overlevelses-serien
kommer ikke i nærheten av slike vidunderlige hjem som denne familien.
Vi var forsiktige med hva du kunne ta med fra skipet.
Husker du ikke den sommeren da vi dro til Interlaken?
Du sa at hvis du fikk det som du ville...
Det var ingen problemer med denne delen.
Men idet vi går videre i filmen,
vil du se at det er andre steder
hvor folk var mer i fare,
og det var vanskelig å filme.
Dette var barnemat.
Alle de greiene i trehytta med de fantastiske stjernene.
Som Tommy sier, du får en følelse av ekte kjærlighet mellom dem.
Det er på grunn av at de er flotte skuespillere,
og at de er lykkelige under innspillingen.
Dette er hvor de er nødt til å gjøre noe annerledes.
Den var morsom å filme.
Den var ikke så vanskelig som mye annet.
Du var på en øy.
Det var mange ting man ikke kunne gå ut og kjøpe.
Du var i en sump og ting var i fluks.
Det var litt av hvert.
Du var veldig ung, så livet går videre.
Det hadde vært vanskeligere i dag.
Ja.
Men det er mange ting å prøve ut der,
og det var en ny opplevelse for oss,
å bo på en øy som dette.
Vi var heldige. Du ser dem ikke nå,
men på hver sekvens var vi avhengige av masse svarte mennesker.
Vidunderlige, de innfødte på Tobago.
Hvis du husker, filmet vi med tre lag.
Vi endte med 67 taxier.
Man snakker om at filmer bringer rikdom til et område.
Det må vi ha gjort.
Da vi ankom, var det ikke mer enn ti drosjer.
Da vi var ferdige, var det 67.
Alle jobbet for oss
på tre innspillingssteder på et 20 kilometer langt land.
De ble veldig knyttet til oss.
Jim, du snakket om forholdet ditt til sjåføren.
De var et kjært folk, og mens vi bodde der...
Jeg tror på den tiden, 40 år siden,
og dette var en liten øy,
at forskjellene mellom svarte og hvite var mer markerte.
Men vi ble fort venner.
Her, bare forstyrrer.
Moochie insisterte på å gjøre dette selv.
Han var forberedt på å bruke en...
Der er Tommy med en struts.
Vi hadde med oss omtrent seks strutser.
Tommy er fast bestemt på å ri en struts.
- Uten suksess. - Så klart.
Fader Mills hjelper ham.
Nå kommer han til å falle.
Og Moochie skulle ønske han også kunne gjøre det,
etter å ha blitt dratt av ham.
Strutser er interessante.
Det er enda et dyr fra menasjeriet.
Du må være forsiktig fordi de kan være farlige.
Du må nærme deg bakfra fordi klørne er foran.
De har enorme tånegler,
og kan kutte deg opp ille hvis du kommer nær når de er sinte.
Denne svingingen over dette bassenget
var improvisert,
men vi var forberedt på å bruke stuntmenn hvis vi måtte.
Ingen av dere ville drømme om at det ville skje.
Alle insisterte på at dere kunne gjøre det.
Jeg var usikker på om Moochie skulle gjøre det.
Moochie hadde gjort 12 fysisk anstrengende filmer for Walt.
Hvis han sa "Jeg kan gjøre det, Mr Annakin,"
lot du ham gjøre det.
- Du kan klare det. - Så klart.
Vi hadde et forhold hvor
hvis jeg foreslo at Moochie skulle gjøre noe,
og dere trodde det ble for mye, så måtte dere si det.
Og det tror jeg dere gjorde.
Dette var et sted som heter Rainbow Falls.
Det var et naturlig sted som de forbedret
ved å legge til lianer
og legge på sklier.
Men området hvor vannet kom ned og bassenget var,
var helt naturlig, et utrolig sted.
Det er som noe fra en drøm.
Vi var heldige nok til å filme der
og skli ned de naturlige skliene som de hadde forbedret litt.
Arbeidet var som en lek den dagen.
Jeg var aldri redd fysisk fare. Jeg vet ikke hvorfor.
Ikke en gang med en slange.
Johnny Mills gjør det. Det var ingen dobbeltgjenger der.
Han var ingen ung mann.
Vannet var kaldt og herlig, det var en varm dag.
Idylliske forhold.
Spesielt gummien de la på steinene.
Vi var heldige som hadde fint vær da vi filmet der.
Det var flere steder på øya hvor det ble svært tåkete
ved 11-12-tiden.
Jeg var mer sammen med de yngre enn med John,
selv om jeg var venn med datteren hans Hayley.
Han var mye der, og jeg likte ham veldig godt,
men man leker mer med folk på sin egen alder.
Jeg var mer sammen med Tom og Jimmy MacArthur.
De var begge flotte fyrer.
Vi tilbrakte mye tid på øya.
Alle sosialiserte med hverandre.
Det var ikke mange andre steder å dra
bortsett fra de to hotellene hvor vi bodde.
Så å si hele crewet tok opp alle overnattingsstedene her
under innspillingen av denne filmen.
Det var alt som var der.
Jeg husker ikke månedene vi var der,
men ettersom årstidene skiftet, endret hele følelsen seg.
Det var alltid varmt,
men det var helt klart årstider.
Da vi hadde oversikten over hvordan ting så ut,
kom det en stor orkan
som endret utseendet på noen strender.
Vi måtte jobbe hardt med lokal arbeidskraft
med å skuffe sand slik at det lignet det vi hadde før.
Ellers måtte vi ha begynt igjen.
På visse sekvenser.
Dette er virkelig, kan man si,
vi hadde gjort det meste familien kunne gjøre sammen.
Nå hadde vi historien hvor
dere to utforsker resten av øya.
Kartlegger hele øya.
Der sier dere farvel til mamma.
Hvilke snille gutter.
Der er Moochie som skulle ønske han kunne dra
og viser seg frem ridende på en elefant.
Under innspillingen hadde jeg en båt i vannet med Waki.
Da jeg tok elefanten ut i vannet,
kom det en bølge fra havet
og løftet båten og elefanten over meg.
Bølgen forsvant og jeg var under Waki.
Hvis det ikke hadde vært sand, hadde jeg blitt knust.
Jeg måtte holde pusten til neste bølge kom.
En bølge kom og løftet elefanten opp.
Han fløt av meg.
Jeg dro hodet ut av sanden og kom opp.
Ken Annakin var på stranden.
Han sa "Hva gjør du?"
Jeg sa ingenting. Vi bare fortsatte.
Her er følelsen foreldre alltid har
når de lar barna dra på sitt første eventyr
Jeg tror det er derfor filmen appellerer. Tidløst.
Se på sjøen.
Denne filmen er alle menns drøm.
Tidløs fantasi.
En bedre verden. Og bare 'en jente.
De hadde ikke møtt jenta ennå. Bortsett fra moren.
Det endrer forholdet mellom dere to.
Jeg vet ikke om det bare var skuespill.
Du så sjalu ut da Jim fikk fart i sakene.
Du har fanget din egen fisk.
Jeg tenker at jeg må dra tilbake en dag.
Det bør jeg virkelig.
- Det vil se helt likt ut. - Jeg håper det.
Jeg er bortskjemt fordi jeg drar til Barbados hver vinter.
Ingen kan stoppe deg.
Jeg har vært der 26 ganger på grunn av det som skjedde den gangen
på Tobago.
Det er en nydelig del av verden.
Veldig eskpapistisk, men...
En forandring, og du slapper av.
Vannet hadde aldri samme farge to ganger.
Det var avhengig av hvor solen var.
Du har ikke blå himmel hele tiden.
Du har skyer som påvirker lyset.
Hva snakket dere om her?
- Jenter. - Vi legger planer.
Når vi forlater øya, hva vi skal gjøre.
Dere seilte rundt øya, seilte på ordentlig.
Dere ble ganske flink til å padle.
Vi var heldige med kystlinjen.
Du hadde forskjellige steiner og palmer og en liten strand.
Selv om vi bare hadde en 20 kilometer lang øy,
kunne vi gjøre nesten alt mulig.
Det er noe som beveger seg der borte.
Nå ser du sjørøverskipet igjen.
Sjørøvere.
De samme sjørøverne som før, ledet an av Sessue Hayakawa.
Der er Milton.
Hans medsammensvorne. Med asiatiske øyelokk.
De ser oss ikke nå.
Milton måtte få sminkørene til å sette dem på hele tiden.
Han var ikke overbegeistret for det.
Han så ut som han var fra fjerne Østen.
Fjerne Østen og skummel.
Ken hadde brukt Milton Reid i mange av filmene sine.
Han var egentlig en stuntmann,
men en veldig intelligent en.
I stand til å spille småroller
så lenge det ikke var dialog.
Men han var flink til røffe roller.
Da de veltet der borte...
Dere ble veltet. Det var ikke stuntmenn, vel?
Nei, jeg husker det var steiner og rullesteiner.
Du kunne blitt alvorlig skadet.
Her introduserer vi Cecil Parker,
som spiller en britisk admiral.
Og som er tatt til fange av sjørøverne
sammen med Janet Munro,
som nå sørger for jente-interessen i filmen.
Og som vi tror er en gutt.
Janet var en vidunderlig karakter.
Faren hennes var en skotsk komiker,
og hun hadde stått på scenen siden hun var fire år,
liksom som hans kompanjong.
Hun hadde gjort alle mulige greier,
og var ikke redd for å gjøre noe fysisk.
Jeg skriver.
Mitt folk sender penger.
Her er forholdet mellom Cecil...
Cecil var en engelsk teaterskuespiller.
Han gjorde en Somerset Maugham-film med meg.
The Colonel's Lady.
Men han slo seg ned og var lykkelig på øya.
Han var kortere enn deg, Jim.
Ja.
Hadde du mye med ham å gjøre?
Litt. Han var litt eldre enn meg.
Men han var slik en gentleman.
Han hadde en vidunderlig stemme.
Her. Vi kommer oss ut av det på en måte.
Hold deg rolig. Du gjør bare ting verre.
Sjørøverne snakker et språk seg imellom
som var bare noe som hørtes riktig ut.
Jeg tror ikke vi skapte det under innspillingen.
Det ble skapt i studio under lydarbeidet.
En egen ting.
Ingen visste nøyaktig hvor vi var,
men det var i nærheten av Asia.
Ingen visste hva Sessue Hayakawa sa.
Alle prøvde å kopiere ham.
Ingen visste hva noen sa.
Så lenge munnen funket,
klarte de å etter-synkronisere det.
Som Anthony Quinn når han snakker cherokee.
- Hvem er dere? - Vi vil hjelpe.
- Jeg trenger en kniv. - Fort.
Ikke bry dere om meg. Få gutten fri først!
Kom igjen.
De vil ikke skade meg. Jeg er verdifull for dem.
Løslat Bertie.
Sessue hadde ankommet med noen jenter.
Ordet "geisha" slo meg.
De var geishaer.
Etter et opptak, holdt en håndkleet, den andre en stol.
De viftet for ham mens han røkte en sigar og så glad ut.
Tommy ville ha et par av dem, også.
Stuntgutta ble tiltrukket av samme ting.
De var langt hjemmefra.
De fant litt trøst på øya,
men ikke så ofte som han hadde organisert.
Nei, jeg vil ikke dra.
Kom igjen! Dra! Dra fra meg!
Cecil var en flott karakter.
Stuntgutta spilte alltid poker.
Spilte du også, Jim?
Han så på i tre år,
og sa plutselig at han ville spille.
Fortell historien du.
De lurte ham til det.
Snakk om uutgrunnelig.
Hvis du kunne se hva han hadde, var du god.
Tapte eller vant han?
Han var en taus vinner.
I en periode. Han var forsiktig.
Han hadde et stort smil.
Verdifullt i poker.
Her er han. Her er så skummel.
Han utmerker seg.
Jeg kan ikke se på andre når han er på lerretet.
Rart at du synes det.
Jeg... Jeg synes han er god,
men jeg ser på andre også...
Sjørøverne tok skipet deres, hva?
Kanskje han minner meg om en skolelærer.
Det var gøy å bygge opp spenningen her.
Her er han. Snakk om sola.
Du er i trøbbel hvis de fakker deg.
Hvem er dere? Hvor kommer dere fra?
Vi var skibbrudne.
Døden var det siste som bekymret oss...
Det er derfor du husker ham spesielt.
Fordi du var veldig nærme sverdet hans.
Jeg hadde nesten glemt denne delen av jakten. Den er ikke dårlig.
Hele filmen er ikke dårlig.
Siden det er mange år siden vi laget den,
er det greit å glemme noen ting.
Jeg gikk med den kniven en stund.
- Kniven? - Ja.
Stor, gammel sak.
Mesterverk av Thomas og James!
Lkke rart dere husker ham.
- Kom igjen. - Kom igjen.
Jeg vet ikke om det kunne ha skjedd.
Vi fikk det til å se ekte ut.
Dere ser vekk når vi slår ham ut.
Stor som han er.
Kanskje jeg ikke så vekk.
Kanskje Walt klippet det vekk.
Fordi det var annerledes på den tiden.
Det er ikke noe blod i denne filmen.
Vi spilte inn en film og overrakte den til Walt og selskapet hans
for å legge på musikk, og bestemme hva som skulle være med.
Regissørene hadde ikke mye med redigeringen da.
Alle unge regissører insisterer på det,
men ikke alltid med godt resultat.
De hadde ikke så vide scener som disse.
Redigeringen er mye viktigere nå.
Han vet at du er med oss. Han vil seile rundt øya.
Walt kom aldri ut til innspillingen.
Vi var der i åtte måneder.
Han kom aldri og besøkte oss.
Men da vi kom tilbake, tok han visse beslutninger.
Vi hadde mange vanskeligheter med lyden.
Vi hadde generatorer. Noen ganger var lyden av havet veldig høy.
Noen ganger var regnet høyt.
Han var enig, siden den var på listen over britiske filmer,
at vi skulle ta alle til Pinewood.
Alle skuespillerne kom til Pinewood Studios,
og i 28 dager ettersynkroniserte vi nesten alt.
Jeg er stolt over at ingen merket at den ble ettersynkronisert.
Nettopp.
Det var din første tur til England, Tommy.
Jeg husker at jeg hentet deg på flyplassen.
Du var fascinert over engelske terrassehus.
Alt med England interesserte deg.
Jeg har vært forelsket i England siden den gangen.
Det er litt annerledes fra da du var der.
Men det er fremdeles et vidunderlig land.
Dette var en naturlig foss.
Det er utrolig at en 20 kilometer lang øy har så mange variasjoner.
Det er den veien vi må dra, Fritz.
Jeg husker ikke at det var så brunt.
Filmen kan ha mistet farge, men det er gjørme.
Det var ørkenaktig der.
Dette er nok dekoratørene.
Dette var det skumleste, med hyenen.
Jeg gikk nær hyenen.
Senere tenkte jeg at det kunne ha vært farlig.
Vi hentet seks hyener.
De var ingen spøk.
De var svært farlige dyr.
Jeg liker terrenget i sumpen senere.
Vi kommer til sumpen. Her er det ørken.
- Tilbake! - Det er pistolen min!
Jeg har mer bruk for den enn dere har.
Bestefar vil gjøre opp.
Vent.
Vent, avled ham! Jeg lurer meg rundt.
Det skal jeg nok klare!
Dere kranglet aldri før, men så kom en jente inn i bildet.
Vi vet ikke ennå.
Vi kan ha lagt merke til Berties hofter.
Ikke gjør det, Ernst. Jeg skyter.
Ikke tving meg til å skyte deg, Ernst!
Det ga Jimmy en mulighet til å legge armene rundt henne.
- Hun var sterk! - Var hun?
Jøss, ja.
Det er da han oppdager at hun er en jente.
Hun mente ikke å skyte.
Spiller ingen rolle. Jeg...
Hva sa du? Hun...
Det er en pike!
Hvorfor er hun kledd slik?
Janet var fantastisk.
Vi hadde laget A Third Man On The Mountain med Ken.
Hun var en nydelig skuespillerinne og en herlig jente.
Glad, intelligent. Å, du gode.
En hyggelig person.
Og forberedt på å gjøre alt, fysisk.
I Zermatt hang hun fra en stein.
Omtrent 20 meter høyt over et fall.
Han klaget ikke overhodet.
Hun var med på alt.
Som dere ser senere, her rir hun på en sebra.
En topp jente.
Du kan ser hvor bra rivaliseringen mellom dere var.
Unge gutter...
dere har vært hjemmefra over seks måneder,
så skjer dette, hvis ikke mer.
Dere var klare for en jente.
Misvisning og avdrift er to forskjellige ting.
- Hmm? - Som her.
Misvisning kan korrigeres matematisk.
Men avdrift...
Insektene plaget ikke de fleste, tror jeg.
Men de var veldig glade i meg.
Jeg fikk infeksjoner.
Jeg hadde ingen store problemer med insekter.
Jeg husker ikke at Janet klaget på det.
Det må ha vært noe med deg.
Jeg hadde blødende sår på bena.
Det er den parfymen du brukte.
...og synger i alle vant.
Bleke, skjelvende, slitne sjømenn fylles av frykt.
En brå død venter på hver bølgekam.
Homers lliaden.
Noe av det vakreste som er skrevet!
Da vi havnet i stormen, tenkte jeg stadig på de versene.
Vi hadde bestemt at anakondaer skulle være med i filmen.
De la til en fare.
Vi tok to ut...
'En viste seg å være gravid.
Jeg husker da vi jobbet med dem...
Vi brukte 'en om gangen.
Vi kunne ikke la den være i vannet for lenge i gangen.
Vi måtte ta den ut,
og varme den under lampene.
Det beistet.
Alt i orden. Den gjør deg ingenting.
Her er de i sumpen.
Dette landskapet husker jeg spesielt godt.
Det var så ekte.
Du visste aldri hva du kunne tråkke på.
Dette var en ekte sump
med dyr.
Dette er hvor vi hadde store problemer med været.
Det begynte bra om morgenen,
og så ble det nesten ikke mulig å filme.
Selv om det er klart her,
måtte vi jobbe med været.
Her er det.
Det stemmer.
Anakondaen, som vi oppdaget via vokteren,
var ganske trygg å jobbe med.
Men bare hvis du husket å ta tak i den,
og legge hodet dens i vannet av og til,
slik at den ikke kveilet seg rundt deg.
Gutta gjør denne scenen.
Dette var bemerkelsesverdig.
Jeg filmet med to stuntmenn i begynnelsen.
Vi hadde med to stuntmenn fra USA,
og gjorde denne delen av sekvensen med dem,
fordi Tommy og Jimmy var for verdifulle.
Chuck Courtney og Loren James.
De var flotte karakterer og gjorde en vidunderlig jobb.
Men du måtte ta nærbilder.
Jeg husker at dere kom til meg
og sa "Vi skal ta nærbildene i bassenget."
De er dobbeltgjengere.
Det er en blanding av dem.
Du bruker dem noen ganger.
Dette er fantastisk da dere sa
"Vi har snakket med stuntfolkene som gjorde dette."
"Vi vet at hvis en av oss holder hodet,
og kan dyppe den i vannet,
vil den ikke knuse oss."
Men å spille og huske på det samtidig er ikke bare bare.
Jeg var ikke redd fordi slangefyren sa at det var ufarlig.
Han overbeviste meg om at det var OK.
Han var en flott karakter.
Jeg har ikke sagt mye fordi jeg var vettskremt av å være der.
Jeg husker at dere hadde lyst til å gjøre det selv.
Men kona di sa til kona mi at du ikke sov kvelden før dette.
Det var på slutten av filmen.
Vi fant ut at hvis noe skjedde, ville ikke det ødelegge filmen.
Det er morsomt.
Vi strekker det så langt vi kan,
men jeg ville ikke risikert livene deres fordi jeg er så glad i dere.
Vi strakk det langt, og det så veldig bra ut.
Det er noen klipp der som er med stuntmennene.
Jeg ser det fordi jeg kjenner ryggen til Loren James.
Den var ikke insektsspist som din.
Det er en vidunderlig sekvens.
Tommy og jeg ville være en del av den.
Vi visste det var en sjanse for at noe kunne skje,
men det var en større sjanse for at ingenting ville skje.
Med alt det vi gjorde med dyrene,
snakket vi begge med dressørene.
De var profesjonelle. Vi hadde 14 dressører.
Rundt klokken fire kikket de på neste dags timeplan
og spurte "Hvordan vil du bruke mitt dyr?"
Du måtte finne ut om deres sekvens var farlig.
Dette er sekvensen med hyenene.
Flere år senere, da jeg bodde i Honolulu,
hadde sjefen for Honolulu dyrehage sett Robinson i Sydhavet.
Han var en av dyrefolkene våre.
Jeg dro dit og han sa "Hei, Jim."
Vi gjenlevde tiden på Tobago.
Dere gjorde hva?
Vi kan finne elven og følge den tilbake til kysten.
Det er to mot 'en.
Dette er ikke demokratisk.
Hun står på krava for kvinnesaken.
Hun tror hun kan fortelle Fritz hvordan det skal gjøres.
Jeg har ansvaret for pistolen.
Jeg kan huske at den ble beslaglagt en gang før.
Gi meg pistolen!
Den første slåsskampen mellom dere.
Fritz! Ernst! Slutt
Jobbet du med en fyr for å løse denne scenen?
Jeg tror ikke det. Den ble klekket ut i fellesskap.
I fellesskap?
Tommy, jeg har banket deg i 40 år.
Jeg burde ha skutt deg da.
Vi får visst bare følge ham.
Orker du det?
Jeg skal prøve.
Jeg hadde hyene-sekvensen.
Seks hyener skulle angripe en stakkars sebra.
Tre filmteam jobbet med det.
Her er hyenene.
Jeg hadde en veldig berømt amerikansk stunt-koordinator
som het Yakimar Canutt.
Han hadde gjort fantastiske ting med hester, alle slags dyr.
Dette var den første sekvensen hans.
Dette står han bak.
Straks han hadde ordnet opp med dyrene,
og drevet dem vekk,
kom vi inn.
Jeg gjorde det med de ekte skuespillerene.
Vi måtte komme inn i dette
med Jimmy og Tommy,
og jobbet med sebraen, som vi hadde festet i et hull.
Du har virkelig havnet i trøbbel!
Dette var ikke en populær sekvens blant damene.
Manuspiken syntes vi var stygge med sebraen.
Kona mi besøkte meg ved lunsjtid.
Hun visste at uansett hva hun sa, så måtte jeg fortsette.
Men hun sa "Jeg blir ikke til lunsj i dag."
Men sammenlignet med europeiske filmer, er dette barnemat.
Sebraen ble festet der nede.
Når vi måtte få den til å sparke, ga vi den elektriske støt.
Jeg beviste til kona at det ikke var så forferdelig,
fordi jeg prøvde det selv,
og merket at det beveget deg, men det var ikke alvorlig.
Jeg er glad for at du ikke gjorde det mot meg.
Jeg liker denne scenen.
Dette var i studioet.
Siden det var natt, kunne vi gjenskape det i studio.
Når det regnet.
Selv om det ser behagelig ut,
kunne vi så vidt høre at vi snakket
på grunn av regnet som pøste ned på bølgeblikktaket.
Dette er jule-scenen.
Faren og moren, Johnny og Dorothy,
er ulykkelige fordi guttene er borte.
De håper at de kommer tilbake.
Moochie vil feire jul, åpne pakker.
Denne scenen i trehytta...
I skuespillerkarrieren min
spilte jeg i to filmer med Dorothy
og noen andre da jeg var bak kamera.
Dorothy er en fullkommen skuespillerinne.
Hun er utrolig. Et flott menneske.
Da jeg laget Old Yeller klarer alt med henne,
hvis jeg satt fast og det var noe jeg ikke visste hvordan jeg skulle gjøre,
ga hun alltid gode råd.
Det var en fantastisk ting med henne.
Hun var en uselvisk person
som alltid hjalp til hvis du følte at du trengte erfaringen hennes.
Dette var de to karakterhundene.
Ikke svømmerne eller de som hamlet opp med tigere.
Dette var hjemmedyrene.
Å, juletre, å, juletre
Mye glede kan du gi meg
Det er en sang sveitsiske protestanter sang.
Det er historisk korrekt.
Det er noe Walt fant ut av
og ville at skulle være så riktig som mulig.
Hva har du der?
Vi trodde du hadde fått en alv eller noe.
God jul!
- Hva er det? - En sebra.
God jul!
Vi kunne ikke gjøre dette med rare, tyske aksenter.
Det ville vært en fryktelig komedie.
Det ville vært tåpelig.
Vi brukte en dialekt som ikke var for amerikansk.
Det var et rett frem språk,
mot ren britisk engelsk.
Ameriengelsk!
Du sa at jeg fikk deg til å si "barth" i steden for "bath".
Det gjorde du.
Tror du de vil glemme det?
De visste ikke at hun var jente.
Hvorfor skulle de komme hit?
Det er en annen atmosfære her fordi vi er studio.
Det gir en hjemme-effekt
som du ikke får i den ekte trehytta.
Det er utrolig - krystallkaraffelen.
Vi vil ikke ha for mye.
Du reddet mange ting av det skipet.
Ta av alt vi ellers kan trenge.
- Og spreng det. - Med krutt?
Hvorfor? De vet at den er der.
Jeg håper at, med hundrevis av øyer...
Her må Johnny Mills advare dem at de har vært her en stund,
og det kan bli et problem.
Det hadde vært en god id'e å forberede seg.
I tilfelle sjørøverne kommer tilbake,
og de vet at de er i dette området av øya.
De vet om øya fordi guttene fortalte dem om
da de reddet Janet Munro.
Det er en god unnskyldning for å forberede det store angrepet
som vi bestemte at vi ville ha på slutten av filmen.
Hver geniale måte å forsvare seg på
blir forberedt ut fra diskusjonene.
De har kubber de kan rulle ned bakken.
De kan lage granater med kruttet fra skipet.
Piratene trår i garnene og blir fanget!
Men hvordan kan vi forsvare oss?
Vi trenger en bakke,
slik at de må komme opp til oss.
Jimmy er den kloke broren.
Tommy er den smarte.
Moochie er den som tenker på å bruke tigeren.
Når piratene kommer, faller de ned i dem.
Det blir nok vanskelig å skaffe løver og tigere,
men jeg tror at fallgroper er en god id'e.
Dette var min andre film med Ken.
Vi hadde en god forbindelse og vennskap.
Ken er en regissør som sier hva han vil ha,
og forteller deg når han ikke har det.
Jeg tror at en regissør er veldig heldig
som har et team med skuespillere å spille med.
Den eneste måten er å vise dem et utkast av det man vil ha,
og være i stand til å trekke frem ting fra tidligere roller.
Selv når du jobber med Moochie.
Han hadde vært i 12 filmer før dette.
Du må ikke lære ham å lage film.
Du lar ham bare vite hva du vil ha.
Her er han med apekatten.
Denne gangen bet apekatten ham, og han ble rasende.
Jeg likte det fordi han var forretningsmessig.
Fra begynnelse til slutt,
er Ken Annakin helt forretningsmessig.
Alle er avslappet. Du vet at du får laget ferdig filmen.
Han er forretningsmessig. Det bør du også være.
Det er den eneste måten å gjøre det på.
Det er helt sant.
Du drar vekk, legger alle bekvemmeligheter igjen hjemme.
Du jobber innenfor et budsjett.
Da vi jobbet med Walt,
var Walt bestemt på å lage
filmen han hadde bestemt seg for.
Jeg husker en annen film vi laget,
The Sword And The Rose,
vi hadde fagforeningsproblemer i England.
Vi sakket akterut.
Jeg ble fortalt at vi gikk over budsjett.
Jeg bestemte at vi skulle klippe bort en sekvens.
Det kommer beskjed tilbake fra Walt,
når han kommer for å treffe oss i England,
han lurer på hvorfor vi ikke hadde filmet dette.
Jeg sa "Jeg hørte vi gikk over budsjett."
Han sa "Har jeg noen gang sagt noe om et budsjett?"
"La oss få sekvensen vi ble enige om."
Det er vidunderlig.
Det samme skjedde i En verdensomseiling under havet.
Han var ikke fornøyd med den store blekkspruten,
og filmet den om igjen, selv om det ville koste mer.
I dagene med Walt,
laget man film på grunn av innholdet og historien,
og det karakterene skulle gjøre.
Han visste hva han ville, og gjorde hva som helst for å skaffe det.
Han kunne være bevisst på penger.
Han var heldig som hadde en bror, Roy Disney,
som prøvde å skaffe penger til alt Walt klekket ut.
Noen ganger hadde han en vanskelig jobb.
Men det var alltid balansert.
Filmene ble ikke kontrollert av revisorer og advokater,
men av folk som ville lage ordentlig underholdning.
Det var det vi prøvde å lage der.
Ingen har forsøkt å lage en slik film.
Vi var heldige som jobbet med og for Walt.
Jeg er enig.
Her er noe av Danny Lees arbeid.
Å sprenge skipsvraket.
Det var en modell-filming, sprengningen.
Vi gjorde om all røyken.
Vi filmet røyken først.
Sprengningen var av en modell.
Vi var forberedt på å bygge en festning.
Vi tror at sjørøvere kan komme og angripe oss.
Vi har bestemt at vi skal befeste denne åskammen,
for å beskytte oss mot sjørøverne.
Stranden er hvor elefanten gikk.
Dette var hele øya Tobago.
Denne bakken er faktisk så bratt.
I bunnen var tiger-fallgropen.
Steinen på toppen ble gjenskapt av kulisseavdelingen
for skape en hulesetting.
Mye av den fra undersiden var stein fra andre siden.
På den andre siden er det rett ned til havet.
Alt dette var selvsagt på Tobago.
Dette er hvor vi måtte være geniale.
Enhver som vet hvordan man skal beskytte en bakke...
Da vi skrev og forberedte manuset,
og da John Jensen tegnet utkastene...
Han kom med flere ideer.
Å lage film er mye samarbeid.
Du er dum hvis du ikke trekker inn forslagene
fra skuespillerne og teknikerne.
Det går fremover med befestningen.
Under innspillingen av denne filmen,
åskammen her...
En av assistentene la ut luntene vi brukte
for å avfyre våpnene.
Han dro i dem en dag,
og han gled og rullet ned bakken.
Du vil se hvor langt det kan være.
Han rullet ned og falt i tigergropen før han stoppet.
Mirakuløst skadet han seg ikke.
Vi var overrasket over at han ikke hadde blitt drept.
Her kommer Tommy og prøver å håve inn.
- Du stjeler henne, din rotte. - Ja visst.
Det var bra hvordan vi beholdt rivaliseringen.
Det må da være noe bestefaren min kan gjøre.
Hr Kobel sa at skolen føles som straff for noen.
For andre er den en belønning.
Dette manuset var rart.
Jeg hadde aldri gjort det på den måten med noen andre.
Vi snakket med Bill Anderson, produksjonssjefen,
produsenten, Walt,
forfatteren - han skrev for radio.
Og rollebesetteren og meg.
Vi møttes hver dag klokken ni på Walts kontor
og utvekslet ideer.
Walt sa til forfatteren "Skriv det vi har kommet frem til."
"På den andre delen av filmen, med action og angrep,
skal du jobbe med John Jensen, tegneren,
og dere skal skrive manuset som skisser."
Vi gjorde det.
De fleste av disse utviklingene
kom fra Johns ideer, mine ideer,
og Walt som sa "Se hvordan det funker hvis du bygger det der oppe."
"Hvorfor ikke gjøre det?"
Vi tegnet hele andre delen,
og han ga tegningene til forfatteren
og han sier "Skriv dialogen til det."
Jeg har aldri hørt at det har skjedd i en annen film,
men det virket 100% på denne,
fordi det hjelper til med at det blir en veldig visuell film.
Det er farlig!
Hva er det du gjør?
Dialogen er veldig enkel.
Den passer til situasjonen.
Den spinner ikke rundt mye.
Det er litt giftig her!
Kokosnøtt-bombene vi brukte
ble designet av Danny Lee.
De tok noe kork som lignet på kokosnøtt.
Han la en kruttladning i kokosnøtten.
Det kalles kruttkjerring.
Du ser at jeg kaster en her.
Se.
Jeg kaster en og den eksploderer.
De la elektriske ledninger i buksene dine og ermene,
hvis de fikk skjult dem slik.
En ledning gikk til kokosnøtt-kopien.
Et elektrisk støt ble sendt gjennom ledningen.
Og kokosnøtten eksploderte når du kastet den.
Det ble laget av sikkerhetshensyn.
Hvem vet når en ekte bombe går av?
Dette utstyret gjorde det trygt å holde kokosnøtt-bombene.
Når man kastet den, så fort bomben var unna,
detonerte Danny den elektriske støtet,
og den eksploderte.
På den måten ble vi ikke skadet,
og vi glemte ikke at vi hadde en ekte bombe i hendene.
...du har bestemt deg.
Kanskje bestefaren min kan gi deg jobb.
En god jobb, Fritz.
Kanskje på kontoret.
Tenk om han ikke kommer tilbake?
Ting som tømmer og tau
fikk vi på Trinidad.
Trinidad var mindre enn 20 minutter unna i fly.
Det kunne ha blitt sendt med båt.
Trinidad er en veldig sivilisert øy,
fordi det er en oljeproduserende øy.
De hadde det meste vi trengte.
Når du tenker på karneval på Trinidad,
er det det beste karnevalet i verden.
Folk forbereder mange ting som vi gjør i filmer.
De har kanskje 1000 folk i en gatescene,
hvor de spiller noe fra egyptisk historie,
eller noe fra Bibelen.
De er vant til å arrangere ting.
Det var ikke vanskelig å få tak i utstyr.
Vi måtte bare ta med kamerautstyr.
Alt annet fikk man tak i på Trinidad.
Den og Jamaica er de mest sofistikerte.
Det er fordi det er industri der.
Det er et rikt oljeproduserende land.
Og fryktelig fattigdom.
Oljeselskapene er rike, folk er fattige.
Hvor lenge var du...
En uke, da filmen var ferdig.
Bare vandret rundt.
Du ser at vi var fascinert av området.
Kona og jeg var der lenger, for å forberede oss.
Vi ble der en uke.
Vi prøvde å kjøpe eiendom.
Vi gjorde det ikke, heldigvis.
Det var en stor orkan der 18 måneder senere
som feide ned trehytta, og alt annet vi lot være igjen der.
Vi dro til Jamaica fordi En verdensomseiling ble filmet der.
Da det ikke virket, hadde Walt sagt til meg...
Dette viser hvilken mann han var.
Han sa "Verdens beste karneval
er på Trinidad."
"Hvis du er der, kanskje du vil ta en titt på det."
Vi hadde ingen kvaler med å dra til Trinidad
og delta i karnevalet.
Når man er der, gjør alle det.
Det var bare fordi Walt var så grei.
På natten den fjerde dagen under karnevalet,
møtte vi noen som hoppet rundt.
Han sa "Det dere ønsker, finner dere på Tobago."
Vi dro til Tobago og fant en vidunderlig drosjesjåfør.
Vi fortalte ham hva vi ønsket.
Innen 'en dag fant vi hoved-locationene våre.
'En dag på Tobago.
Ingen tvil om det. Det var stedet.
Vi brukte en annen dag på å snakke med forskjellige plantasjeeierne.
Vi spurte hvor mye det kostet
å bruke strendene deres
og kokosnøtt-trærne deres.
Vi fant alle locationene veldig lett.
Dette er tigergropen vi laget for å prøve og fange tigeren.
Karakteren min, Francis, ønsker sterkt å fange tigeren.
Jeg har lagt agn i den.
Jeg forteller broren min hvordan fellen virker,
og hvordan tigeren skal komme, og at jeg skal fakke den.
Vi fanget en dekoratør i den før vi fanget en tiger.
Folk spurte om hvor jeg skulle dra og filme.
De trodde jeg skulle dra fra planeten.
Ingen visste hvor Tobago var.
De fleste vet det ikke i dag heller.
- Du er ikke sjefen min. - Ikke?
Vi har viktigere ting fore enn å more Roberta!
- Du er bare sjalu! - Sjalu på deg? Bli voksen!
Bli voksen.
Filmen var fantastisk å lage, bortsett fra Tommy.
Se på hva jeg gjør med ham nå.
Han har tilgitt meg.
Å, milde måne!
Kom igjen, Fritz! Ta ham!
Slåss!
Jeg tror vi hadde stuntmenn der.
Jeg tror dere ordnet opp i det.
Det var gøy.
Jeg sa "Jeg vil ha den så lang. Prøv."
Vi var fullkomne skuespillere som kunne gjøre hva som helst.
Som skulle vise John Wayne.
Dere trengte ikke stuntmenn der.
Dere sloss ikke med sverd.
Jeg tror denne var bare dere to.
Moochies reaksjon er veldig naturlig som yngre bror.
'En bror for mye, og 'en jente for lite.
Den største utfordringen for meg
hadde ingenting med filmen å gjøre.
Det var hjemlengsel.
Jeg var 17 og hadde aldri vært hjemmefra.
Det er uprofesjonelt og barnslig.
Jeg ble veldig ulykkelig og ville dra hjem.
Ingenting mot filmen eller selskapet.
Det var fryktelig å innrømme.
Jeg synes du skjulte det veldig godt.
Jeg merket ingenting.
- Jeg fortalte det ikke til noen. - Du skjulte det godt.
Jeg visste ikke, Tommy.
Det var det eneste.
Pauline og jeg ville gjort noe hvis vi visste det.
Ungdommer kan ikke snakke om det.
Og eldre folk kan ikke gjøre mye.
Det er sannheten.
Det er det eneste problemet jeg hadde.
Du skjulte det veldig godt.
Du så ut som du var veldig interessert i jenta.
Du viste jammen rivaliseringen med Jimmy.
Jeg prøvde bare å gjøre jobben min.
Du var veldig flink.
Takk skal du ha.
Jeg vet ikke hvordan man kunne ha forbedret denne filmen.
Det er en stil som en filmkritiker, eller snobb, kanskje ikke liker.
Jeg er ikke enig med dem. Jeg synes den er veldig interessant.
Det er glimrende underholdning.
Verden viste at de var enige i det.
Den var svært vellykket, og vil fortsette å være vellykket.
Det er en Disney-klassiker.
...dere hadde forskjellige oppfatninger. Husker du?
Stakkars Ernst.
Jeg har regissert litt.
Ikke i nærheten av det han har gjort.
Han har gjort det i evigheter.
Det er utmattende. Man må ha utholdenhet.
Han har fantastisk mye utholdenhet,
og utrolig mye entusiasme.
Du kan se at han holdt alle med hele tiden.
Det tok måneder og måneder å lage denne filmen,
fordi den var så vanskelig,
og de intrikate sekvensene i den.
Det bare fortsatte.
Det var en utholdenhets-konkurranse for ham.
Han kom seg gjennom det med bragd.
Dette er ganske interessant.
De har bestemt seg for å lage en grop
for å fange tigeren.
Slik at tigeren kan gjemmes hvis sjørøverne kommer.
Her er Moochies id'e
for å lage en fallgrop til tigeren,
slik at hvis det er problemer, kan den komme ut og fange folk.
Tigeren faller i gropen.
Man ser ikke at det ikke er ekte,
men det var i studio.
Jeg spurte...
Det ser veldig enkelt ut.
Jeg spurte dressøren
hvor høyt tigeren kunne hoppe.
Han sa "La oss si 6 meter."
Vi laget gropen 6 meter dyp i studio.
Vi sto på et 6 meter høyt podium.
Jeg husker at tigeren ble sluppet inn fra bunnen.
Den kikket opp på kamera,
og kom opp og fløy mellom operatørens ben og kamerastativet,
i et byks, og var deretter løs på scenen.
Den skapte ganske mange problemer.
Dressøren kunne ha gjort ting med tigeren,
men han lokket den tilbake
og slo den på snuten.
Noe som mange dyr ikke ville likt.
Det var et forhold mellom dressøren og tigeren.
Dette er en sekvens hvor jeg hadde problemer
med kameramannen min, Harry Waxman,
og en av assistentene.
En av kamera-assistentene.
De ville dra hjem til jul.
De sa "Du prøver noe umulig med dette løpet."
Jeg sa "Med min erfaring med Walt,
har vi ikke laget noe som ikke kan gjøres."
"Du kan filme hva som helst hvis du deler det opp i små biter."
Og som både Jim og Tommy vet,
måtte de gjøres i små biter
som delte opp løpet og fikk det til å se ut som det var i rekkefølge.
Det virket.
En gruppe dyr kom fra vår leir.
Alle var dressert til en viss grad.
Det er Tadpole. Han var et liksom-muldyr i filmen.
En flott dressør som het Fez Reynolds dresserte ham.
Dyret var så dressert at det kunne sitte og snakke med deg.
Det gjorde alt Fez ville.
Du ser det gjør noen rare ting i dette løpet.
Denne strutsen var dressert så godt som man kan dressere en struts.
Man må være forsiktige med dem.
Den var dressert til å bli ridd på.
Det er meg på elefanten.
Vi øvde på å ri på den,
og hvordan vi skulle forstå dyrene.
Vi brukte ikke lure-opptak,
bortsett fra strutsen som går rundt pålen.
Vi måtte ta noen av opptakene og endre dem fullstendig
for å få strutsen til å rygge, gå fremover og så rygge.
Det var omtrent så mange triks vi brukte.
I resten av den bare filmet vi det.
Det var veldig gøy å lage den.
Her er Janet på sebraen.
Den var ikke lett å ri heller.
Sebraer er veldig egenrådige.
Vi tok fem sebraer til Tobago.
Det nærmeste til datamanipulasjon i denne filmen var skipet.
Det kan ha vært en matte, et maleri på glass.
Peter Ellenshaw laget mattene til denne filmen.
Han var en Oscar-vinnende Disney-person
som laget mange filmer for Walt.
Jeg husker at Peter tegnet skipet som kommer inn på slutten.
Jeg satt på klippen og så at han malte det på glasset.
Klippet med sjørøverskipet kan ha vært malt også.
Med en matte, setter du et glass foran kamera.
Du maler på glasset, det du vil legge til.
Du setter glasset mellom kamera og havet,
og maler båten på rette stedet.
Du filmer på riktig tidspunkt, når lyset er riktig.
Det er en komplisert spesialitet som få folk er i stand til.
Peter Ellenshaw gjorde det, og sønnen hans var kjent for det.
Dette er for det meste britiske stuntmenn kledd som sjørøvere.
Jeg tror alle er britiske.
Vi hadde 20 av dem. De hadde øvd på dette øyeblikket.
Her kommer de spenstige sjørøverne.
Jeg husker da jeg så filmen for første gang, da jeg var ung,
hvor spenstige sjørøverne var.
Ingenting kunne stoppe dem.
Ingen ble skadet. Publikum likte det.
Det var et bidrag fra Walt og Bill Anderson.
De tenkte at vi ikke ville at dette skulle være
en dødelig form for vold.
Vi ville ha morsomme slag, og ville ikke skremme noen.
Du ser gode stunt- og actionsekvenser,
men det er ganske morsomt at ingen blir drept.
Det gjør det morsomt på en måte.
Du kan se her at å ha alt dette tegnet...
Du må ikke holde deg til tegningen,
men tegningen forteller deg hvordan ting vil virke.
Vi hadde ikke klart det uten tegningene.
- Klar, Ernst? - Klar.
Sessue var en mann av få ord, men han likte det slik.
Han visste han var briljant med ansiktsutrykk.
På et nærbilde, kunne han si med ett øyebryn...
Skurken i alle filmer, koser seg alltid.
Han er bare perfekt.
Han er troverdig, han er sterk.
Han er ekte, ingen karikatur.
Sessue hadde to vakre damer som reiste med ham.
De tok seg av ham.
De var elegante japanske damer
som alltid var med ham.
Det var et veldig interessant forhold, og ganske morsomt.
Vi snakket med dem.
De snakket ikke mye engelsk, så jeg visste ikke hva de sa.
Det var gøy å snakke med dem.
Tigeren min! Han har den!
Dette går fra en ting til den neste.
Tiger-scenen ble filmet i studio.
Det var ute, ekte, og det også.
Det minnet meg om det vi gjorde på "Robin Hood".
Ti år før.
Åtte år før.
Den store sjørøveren med hestehale og skallet hode,
var Milt Reid, en flott fyr.
Andy Ho var en annen av Sessues menn.
De var de andre tungvekterne i filmen.
Begge bidro mye til filmen.
Det var gøy. De fikk de fleste skadene.
De var sporty når det gjaldt å få ting kastet over seg,
eksplosjoner og kork fløy opp.
Disse sakene er harmløse, men de blir likevel øst over deg.
Kubber kommer flyvende ned fra fjellet.
Det er balsatre og skum.
Men du må likevel bli rullet over av dem.
De var fantastiske som gikk gjennom alt dette.
Dette er luntene som dekoratøren dro da han falt.
Her er steinene laget av skum og balsa.
Selv om de er lette,
kom disse opp bakken, en bratt stigning,
og vi lot dem få enda en ladning.
De steinene ble forberedt av spesialeffekt-fyren vår.
Han laget snøskredet i Third Man.
Han kastet masse steiner ned på deg i den filmen.
Jeg elsker dette.
Det er unikt når du analyserer det intellektuelt.
Vi har det så gøy og ingen blir skadet.
Vi skjøt en fyr med en pil, og han drar den ut og fortsetter.
Det er som å se på noe fra The Three Stooges.
Det ser ikke ut til å gjøre noe.
Det er topp underholdning. Se på dette.
Se på kubbene som ruller over dem,
og se hva som skjer.
Det er utrolig hva som skjer.
De er laget av veldig lett materiale,
men det ble noe blåmerker fra det.
Det er et godt opptak.
Der er enda et.
Stakkars sjørøvere.
De er galante britiske stuntmenn.
Det er ikke deres dag.
Du vil se at de får sin egen tilbake snart.
Andy sier "Kom igjen, vi må ta mer."
Dette er den andre siden av festningen.
Det er den store stigningen.
Nå prøver de noe annet.
De henter forsterkninger.
Han er en forræder. Slu.
Ville du kjøpt bruktbil av ham?
Dere tok gutten som tilhører Kuala!
Se hvor bratt det var på andre siden.
Disse stakkars folkene måtte gå opp dit.
Vil du ha gutten, ta ham.
Sessue hadde jobbet i USA i mange år.
Han snakket perfekt engelsk.
Han hadde nok en svak aksent.
Og så var han flytende i japansk.
Han var en fåmælt fyr.
Jeg tror han var født i USA, ikke Japan.
Jeg har hørt at han bodde i Chicago
og at han jobbet mye i det nordlige USA.
Men så kom han ned. Han jobbet ganske mye i Hollywood.
Det er lenge siden. Han var i Europa under krigen.
Jeg vet ikke.
Han var en sann amerikansk-japaner.
Han var en kunstner.
Og en utmerket skuespiller.
Nå blir det mer alvorlig her.
De har oss kanskje her.
Nå endres det, og blir noe mer alvorlig.
Fort.
Et av fallene her er spektakulært.
Det ser ut som han faller rett ned i havet.
Faktisk var det en dukke
som ble sluppet da han var halvveis nede.
Strålende.
Ernst, se.
Det var ett opptak.
Vi klippet ikke for å la dukken bli plassert.
Dukken ble plassert på forhånd,
og sluppet da han var skjult i et minimalt øyeblikk.
Valget med at det endret seg til å bli mer alvorlig da,
var en bevisst historie-årsak
som ble tatt av Ken, Bill Anderson og Walt.
Hvis ingenting sto på spill, ingen ekte risiko,
ville det ikke ha en effekt da dagen ble reddet.
Når dagen blir reddet, betyr det noe.
Det er god historiefortelling fra deres side
når man tenker logisk over det.
Ned, Roberta.
Ken hadde jobbet med flere av disse folkene i England.
Han klarte å få flinke folk over for å spille i filmen.
Det er derfor vi hadde så mange interessante folk fra Storbritannia.
De ville jobbe for Walt Disney Productions.
Også fordi Ken laget filmen,
og de ville jobbe med ham.
De stikker av!
Dette er hvor Cecil Parker redder dem.
Der er et skip! Et handelsskip!
Skipet i bakgrunnen er en malt matte.
Der sprenger vi skipet.
Det er forberedt og troverdig.
Er det Ellenshaws arbeid?
Skipet i bakgrunnen var Ellenshaws arbeid.
Eksplosjonen var ekte.
Skipet i bakgrunnen beveger seg ikke.
Men du spør ikke hvorfor det ikke beveger seg.
Helt enkelt, gutten min.
Filmen beholder appellen fordi det er en ekte familie.
De oppfører seg som ekte familier.
Det er en følelse av hvordan alle ville likt
at deres egen familie skulle oppføre seg på samme måte.
Hva sier du, Tommy?
Den er varig fordi det er alle sin historie.
Alle drømmer om et bedre sted
hvor familien deres kan være lykkelig, om en bedre verden.
Vekk fra tragedie og elendighet.
De hadde nesten sammenbrudd og fant et bedre liv.
De har flyktet fra alt de fryktet,
som var politisk og religiøs undertrykkelse.
De kjemper for å beholde det de har.
De har en sjanse til å leve et liv.
Hva føler du, Jim?
Dette er en menneskehistorie, og menneskenaturen endrer seg ikke.
Ingenting i denne filmen vil bli foreldet.
Så lenge det finnes mennesker, vil de dele disse verdiene.
Jeg synes ikke den er foreldet overhodet, og det vil den ikke heller.
Selv mens unge folk blir klokere,
vil de fremdeles ha følelsene som er involvert her.
Man trenger en ny guvernør.
Folk spør om man kan lage en nyinnspilling av denne.
Det har vært to forsøk,
en Robinson Crusoe - type Robinson i Sydhavet.
Jeg tror ikke noen vil komme i nærheten av denne.
Det er mange forberedelser i denne.
Det hadde vært vanskelig å få alle dyrene samlet i dag.
Det hadde vært vanskelig og veldig dyrt.
Hva kunne de ha gjort? Du kunne ikke ha laget den bedre.
Nei, og man kan ikke tilføre nakenhet.
Det er ingen vits i at Janet Munro tar av seg klærne.
Som er noe en film fra i dag ville ha prøvd seg på.
Vold eller nakenhet. Hvor ville det passe inn?
Det er ikke blod i denne filmen overhodet.
Vi føler oss beæret over å dele denne filmen med dere,
fordi vi synes at den er ganske så god.
Jeg er glad jeg er i en film jeg ikke skammer meg over.
Jeg er glad jeg var med på den.
Det føles godt å være i en klassiker som vil bli vist i 1000 år.
Det er fantastisk.
Jeg er beæret over at vi tre er her 40 år senere,
mens vi sitter her og blir underholdt av denne filmen
som har underholdt millioner av folk rundt hele verden.
Og vil fortsette å gjøre det.
Vi er alle privilegerte.
Det er fint at vi kan være så lykkelige og naturlige sammen nå
i vår alder, spesielt min,
som da vi laget filmen.
Jeg er veldig heldig som har vært med på å lage den.
Jeg er beæret over å ha vært med i den.
Det var virkelig et morsomt prosjekt.
Jeg satte virkelig pris på det.
Dette er Kevin Corcoran som sier ha det.
Jeg håper dere likte Robinson i Sydhavet.